‫• זיהוי: שלושה ימים וילד (Shlosha Yamim Veyeled) - ‏1967 •‫ ‫• מקור הכתוביות: DownRev) DVD) •‫ ‫• תזמון: DVD ‏01:19:36 •‫
‫• הכתוביות הוכנו ע"י UniHebSubs •‫ ‫• צפייה מהנה •‫
‫חשבתי שאצטרך להתנצל, ‫אבל הדברים כאילו התהפכו.
‫בנה בן השלוש של אישה אהובה ‫נמסר לי למשמרת
‫בימים האחרונים ‫של החופש הגדול.
‫בתחילה חשבתי על הילד, ‫אחר כך רציתי להרוג אותו.
‫אבל... עדיין אני צריך לבדוק ‫מה מנע אותי,
‫כי הרי הזמן והמקום היו מתאימים.
‫הזמן: סוף הקיץ,
‫המקום: ירושלים, ‫שהיא עיר שקטה.
‫חשבתי שאתה ישן. בוקר טוב. ‫תשתה אתי קפה?
‫מה קרה שנזכרת בי? ‫-נזכרתי בך?
‫אני הרי חושב עלייך כל חיי.
‫אתה חושב להירקב כאן במיטה ‫כל החופש?
‫"המטומטם המצוי" ‫מצחיק מאוד.
‫הקוץ הזה יישאר תקוע בי עד...
‫עד שתצעק. ‫-את הרי יודעת שאני לא אצעק.
‫איי!
‫לא אז לא.
‫אלי, טלפון!
‫כן? -אלי? ‫שלום, כאן זאב. -מי?
‫זאב, בעלה של נועה. ‫-אה... כן?
‫שלום. ‫-אני מדבר מהמשק.
‫אתה שומע אותי? ‫-כן, כן, אני שומע.
‫תראה, העניין הוא כזה, ‫אנחנו עוזבים את הקיבוץ.
‫נועה ואני החלטנו ללמוד.
‫המשק לא אישר לימודים לשנינו ‫אז לא הייתה לנו בררה. -כן?
‫אנחנו עולים לירושלים, יש לנו ‫בחינות כניסה בעוד שלושה ימים.
‫מה, אתם הולכים ‫להירשם לאוניברסיטה?
‫כן, אז זהו זה, אנחנו צריכים ‫להיסגר לשלושה ימים בספרייה,
‫אחרת לא נעבור את הבחינות. ‫-מה, ואין לכם איפה לישון?
‫לא, זה בסדר. הבעיה היא הבן, ‫אין לנו עם מי להשאיר אותו.
‫אז חשבנו, ‫אם אתה עדיין בחופש,
‫ועוד לא התחלת ללמוד, אז... ‫הוא כבר בן שלוש.
‫ילד שקט מאוד, ‫פשוט לא ידענו אל מי לפנות.
‫אתה האיש היחיד ‫שאנחנו מכירים בירושלים.
‫הלו? הלו? אתה שומע אותי? ‫-כן, כן, אני שומע.
‫אז מה אתה אומר?
‫מה... מה שלום נועה? ‫-היא כאן.
‫נועה? -רגע, רגע.
‫שלום, אלי, מה שלומך?
‫בסדר.
‫תראה, אלי, ‫זה נורא לא נעים לנו.
‫אבל אתה היחיד ‫שאנחנו מכירים בירושלים,
‫אז... אתה מבין?
‫הוא ילד שקט, ‫לא יעשה לך צרות. -טוב.
‫אם את רוצה... ‫מתי תביאי אותו? -מחר בבוקר.
‫הוא באמת ילד טוב, ‫ישחק לו לבדו.
‫נועה, נועה, זה בסדר. ‫-טוב, להתראות. -להתראות.
‫תודה על הטלפון. -אתה ‫כבר בוגד ביעל, מה? -לא, לא.
‫יעל, יעל, ‫אנחנו מאחרים!
‫זאת בחורה ש... ‫אהבתי פעם במשק.
‫אהבה ראשונה, את יודעת.
‫לא, אני לא יודעת, ‫אני ישר התחתנתי. -אה.
‫עשית בשכל.
‫אתה מוכן לשתות אתנו קפה? ‫-בוא, תשתה אתנו כוס קפה, בוא.
‫לא, תודה. יעל מחכה לי למעלה. ‫להתראות.
‫הו, אלי, שלום.
‫בחייך, תגיד ליעל שתרד, ‫אנחנו מאחרים להרצאה.
‫תגיד לי, אתה עוד לא ‫התייאשת ממנה, אה?
‫היא... היא אמרה ‫שהיא עוד מעט יורדת.
‫אה...
‫אתה תהיה הערב בבית?
‫המחזר הצמוד שלך ‫מחכה לך למטה.
‫אולי אני אחזור הערב.
‫אה?
‫שאלתי אם אתה נשאר בבית. ‫-אה, כן.
‫מה היה הטלפון? ‫-יעל, נו!
‫תגידי, תהיי בבית מחר?
‫אני חושבת שלא. ‫אני לא אהיה בעיר יום-יומיים.
‫אה, זאת אומרת, ‫החוג הירושלמי לטבע
‫עוד לא הספיק לאסוף ‫את כל הקוצים בארץ.
‫שלום. יש לך ‫מצב רוח נהדר היום.
‫מה היה הטלפון? ‫-אני יודע... אחד מהמשק
‫רוצה להירשם לאוניברסיטה, ‫מבלבל את המוח.
‫יעל, בחייך, אנחנו מאחרים. ‫-בסדר, אני שמעתי. כבר.
‫איפה מצאת את זה? -מה ‫זאת אומרת? יש מלא בוואדי מילק.
‫תשמע, אתה ראית פעם דבר כזה?
‫תראה איך שזה נשמר. זה, זה כמו...
‫צבי, תעשה לי טובה, ‫תפסיק להתלהב, אנחנו מאחרים.
‫תשמע, אתה ראית ‫את הגבעול הזה? תסתכל, זה...
‫היא מוכנה, ‫למה אתה מחכה?!
‫כן. ‫שלום.
‫מה יש לך נגדו? ‫-לי, נגדו? שום דבר.
‫אני הרי בסוף אצטרך להתחתן ‫עם שניכם, לא? -מצחיק מאוד.
‫כן, נכון, ‫צריך להיות כבר בן שלוש.
‫בפעם האחרונה ראיתי אותה ‫לפני שלוש שנים.
‫כתבו לי, אבל אני רציתי ‫לראות במו עיניי.
‫ברחתי מן המחנה, והלכתי
‫מרחק עצום
‫דרך השדות.
‫כבר מזמן לא היית בבית.
‫הרבה דברים השתנו כאן.
‫אתה מופתע? -לא.
‫כתבו לי. -בוא.
‫איזה שבת. ‫אני כבר לא רגיל לשקט הזה.
‫זאב, זאב.
‫יש לנו אורח.
‫אלי.
‫שלום, אלי. -שלום.
‫טוב, אני חושב שאני אזוז. ‫-מה, עכשיו תיסע?
‫כבר מאוחר, תישן פה.
‫לילה טוב. ‫-לילה טוב.
‫כבר שלושה ימים שהילד רדום, ‫לא בועט, לא כלום.
‫שקט לגמרי.
‫לעזאזל, אי אפשר ‫לישון בשקט בחדר שלי?
‫לא די שהפכתם את החדר הזה ‫למוזאון של קוצים?
‫סליחה.
‫במיסיסיפי...
‫במיסיסיפי יש דבר יוצא מן הכלל. ‫יש שם נמלים.
‫נמלים מיוחדות ‫שקוראים להן נמלי האש.
‫הן גורמות ‫לנזקים עצומים בחקלאות,
‫ובמשך שנים רצו להיפטר מהן, ‫ולא ידעו איך.
‫אז מצאו שבאורוגוואי, ‫באורוגוואי,
‫באורוגוואי יש אותו סוג ‫של נמלים, אבל הן מנוונות.
‫אה... ‫-ורצו לדעת איך זה קורה,
‫אז ראו שיש שם טפיל, ‫סוג מסוים של טפיל
‫שהוא מפתה אותן...
‫גם אצל העקרבים, אבל לא אצל ‫כל העקרבים. מעניין, לא?
‫אתה יודע, צבי,
‫אתה לאט לאט ‫מצליח לשכנע אותי.
‫אני חושב שאני אעזוב בכלל ‫את המתמטיקה.
‫אני אאמץ לי איזה שניים-שלושה ‫עקרבים קטנים, יתומים,
‫אני עובר לזואולוגיה.
‫טוב, אני... אני עוד אאחר ‫את האוטובוס האחרון.
‫רגע, רגע, כבר מאוחר. ‫תישאר לישון.
‫רק רגע.
‫בוקר טוב.
‫שלום.
‫אז זהו זה, אה? ‫-כן. זה כל העסק.
‫העיניים ממש של נועה.
‫באמת, אלי, ‫לא יודעים איך להודות לך.
‫אין מה להודות, ‫בין כה וכה אין לי מה לעשות.
‫נועה כבר בספרייה.
‫כדאי לך לשים את זה מתחת לסדין, ‫הוא עוד מרטיב לפעמים.
‫אתם לא עוזבים את הקיבוץ ‫בגלל זה, אה?
‫רק רגע, ‫אני אשטוף את הפנים.
‫כנסו, כנסו.
‫שי, תהיה ילד טוב, ‫עוד מעט נבוא לקחת אותך.
‫שי, אתה רוצה לשחק ‫עם הטרקטור שלך?
‫הנה, קח את הטרקטור, ‫לך לשחק.
‫אל תדאג,
‫הוא יתרגל אליך, הכול יהיה בסדר. ‫אנחנו נתקשר אתך,
‫ואם יהיה לנו זמן, ‫ניגש לראות מה נשמע.
‫אנחנו בתלפיות, בבית גדרון. ‫-בית גדרון? בסדר.
‫אתה תסתדר אתו, אני יודע.
‫אז להתראות. -להתראות.
‫איך קוראים לך? -שי.
‫שי.
‫עכשיו, אתה יודע מה ‫נעשה, שי? -מה?
‫אנחנו נלך עכשיו לטייל, טוב?
‫ואני אקנה לך גלידה. -כן.
‫ונתנדנד על נדנדה.
‫בסוף נאכל פלאפל. ‫אתה יודע מה זה פלאפל? -לא.
‫טוב, אז אני אקנה לך. ‫כן, וחוץ מכל זה,
‫נלך לבריכה לשחות.
‫אתה רוצה גם? -כן. ‫-תשתה. תחזיק ותשתה.
‫זה קר לי. -תשתה עד הסוף. ‫תראה איך זה לא יהיה קר בסוף.
‫אתה רוצה עוד? -כן. ‫-בוא.
‫שי, תראה.
‫עכשיו אתה תתחבא, טוב? ‫אחת, שתיים, שלוש,
‫ארבע, חמש, שש, ‫שבע, שמונה, תשע, עשר.
‫שי! איפה שי?
‫שי, איפה אתה? שי?
‫שי? שי?
‫שי? הנה אתה, מצאתי אותך!
‫עכשיו אתה, טוב? ‫-כן, עכשיו אני.
‫ארבע, אחת, שתיים, שלוש,
‫עשר, חמש, שש, שבע, שמונה.
‫איפה הוא?
‫איפה אתה, חבר?
‫איי!
‫חבר? חבר?
‫חבר, איפה אתה?
‫די, בוא כבר!
‫חבר, איפה אתה? ‫אני מפחד.
‫שברו את הכלים,
‫ולא משחקים! ‫חבר, חבר!
‫שברו את הכלים!
‫שברו את הכלים, ולא משחקים!
‫חבר, חבר!
‫שי?
‫אתה לא מפחד ללכת לבד?
‫לא?
‫מה? -אמרת שנתנדנד.
‫אני רוצה פיפי.
‫יעל איננה.
‫כן, אני יודע. היא בסיור.
‫הילד רצה להתנדנד. ‫-רוצה להתנדנד. -את שומעת?
‫על הנדנדה.
‫של מי הילד? -חברים.
‫עוד? -כן!
‫יותר חזק!
‫די!
‫אפשר לקבל כוס מים?
‫תשתה, שי, מים.
‫אתה לא אוהב את יעל.
‫מדוע אתה לא מניח לה?
‫מדוע אני לא מניח לה?
‫הכרתי את יעל לראשונה ‫בטיול של חובבי טבע.
‫גם את צבי. ‫פעם נקלעתי במקרה לטיול כזה.
‫רק מאוחר הבנתי שטעיתי. ‫לא הייתי שייך אליהם.
‫יעל! -חבורת זואולוגים, בוטניקאים, ‫צמחונים, משוררים תמימים.
‫מהלכים באטיות עצומה, ‫מתבוננים בכל גבעול.
‫כל אחד, מלבדי, התעניין במשהו. ‫צבי, למשל, היה עסוק בעקרבים.
‫יעל בקוצים. ‫-זה אחד המקרים הנדירים
‫שהוולדות נשארו ‫חיים על הגב של האימא,
‫והאימא, האימא כבר מתה. ‫-תגיד לי,
‫זה נכון שעקרבים מתאבדים? ‫-זה סתם אגדות.
‫להפך. עקרבים מתים ממחלות ‫ומזקנה. בדיוק כמונו.
‫אה... -מה, ‫אתה לא מהחוג, כן? -לא.
‫אתם עוד לא...? ‫-לא, עוד לא. -אז...
‫נעים מאוד, אלי. -יעל. ‫-כן, שמעתי את שמך.
‫אז אתה סתם מטייל?
‫לא, אני מחפש פה ‫את חיק הטבע.
‫יעל, את רוצה לעזור לי ‫לפתוח את הצנצנת?
‫התחלנו מן הסוף, אחר כך ‫צריך היה לשוב להתחלה.
‫לחפש מכרים משותפים, ‫לעזור לה למיין קוצים.
‫שום דבר, ששש... ששש... ‫חולמים כולם, על פרפרים,
‫עקרבים, נחשים וקוצים.
‫תוריד את המשקפיים. ‫-מדוע? מה זה?
‫זה לא מוצא חן בעינייך? ‫-לא, זה מוצא חן בעיניי,
‫אבל זה כואב.
‫גם לי כואב משהו ‫כל הזמן. -מה?
‫כל הזמן יש משהו שכואב לי. ‫רגע, רגע, אני תכף אראה לך.
‫שקט כבר!
‫אילו לפחות הייתה ‫באה הביתה רק לישון.
‫שי!
‫שי, שי, די.
‫שי,
‫תאכל קצת.
‫אני חושב שרע לו כבר.
‫בעצם, לא אכפת לי.
‫שי... אני לא אחראי. ‫תאכל.
‫אני לא ביקשתי ‫שתשלח אותו אליי.
‫הילדון היחידי שלה.
‫אני יודע שאין להם ‫ידיד אחר בירושלים.
‫אבל גם אני לא ידיד.
‫ששש...
‫רגע, ששש...
‫שלום, האור נכבה לי.
‫מה, אני לא מבין?
‫אתה לא יצאת לסיור ‫הבוקר עם יעל.
‫הסיור בשבוע הבא. ‫-אז לאן היא נעלמה זאת?
‫יעל איננה בבית? -לא.
‫זה ילד של חברים.
‫שי, אולי אתה רוצה... ‫-הוא חולה?
‫מה, אתה חושב? -רואים. ‫צריך למדוד לו את החום.
‫יש לך מודד חום בבית? -כן.
‫נדמה לי שיש באיזה מקום, רגע. ‫-מה שמך? -שי.
‫איך? -שי. -שי? ‫בן כמה אתה? -בן שלוש.
‫בן שלוש כבר? -הנה.
‫תחזיק, בבקשה. ‫-רק רגע.
‫אתה יודע, יש שם נחש.
‫בוא, תשים את זה כאן, ‫מתחת ליד.
‫רגע, מה זאת אומרת נחש?
‫מצאתי אותו בשביל. הוא... ‫הוא כנראה נרדם.
‫לא לזוז. ‫-זה לא ארסי זה, מה?
‫דווקא כן. ‫עד שמצאתי את הקופסה הזאת.
‫אתה נורמלי, תגיד לי?!
‫אני... אני פשוט רציתי שיעל תראה ‫איך שהוא מחליף את העור שלו.
‫אני לא מבין, מה פתאום ‫אתה מביא נחשים אליי הביתה?
‫מה זה?! ‫-39.6. -מה, מה?
‫זה לא רציני, אצל ילדים ‫החום עולה ויורד בבת אחת.
‫אנחנו נשתה ‫כוס תה עם לימון, אה?
‫ניקח כדור, ומחר בבוקר ‫לא יישאר שום דבר.
‫אלי, אימא אמרה ‫שיש לך טלפון.
‫הדבר הזה, אתה יכול להחזיק לי ‫את הדבר הזה לרגע, בבקשה?
‫זהו. תיזהר, בזהירות.
‫כן? -אלי?
‫שלום, נועה. ‫-עדיין חי?
‫אלי, אתה שומע אותי? ‫אני שואלת מה שלומך.
‫חיים. -איך שי? ‫-את יודעת, הוא...
‫דומה לך מאוד, העיניים.
‫לא, אני מתכוונת, ‫אם אתה מסתדר אתו.
‫כן, הכול בסדר. ‫אני רחצתי אותו,
‫השכבתי אותו לישון.
‫אני חשבתי שתבואי הבוקר
‫עם הילד. -הייתי כבר ‫בספרייה, בתוך הספרים.
‫את יודעת...
‫בירושלים את לא תוכלי ‫ללכת יחפה.
‫כן. הוא שאל עלינו? -לא.
‫זה ברור, הוא מקבל את הכול ‫כמובן מאליו. -כמו?
‫טוב, תראה... ‫-את יודעת, רציתי... -אני רציתי...
‫מה, מה? -מה, מה? ‫-מה, מה את רצית להגיד?
‫רציתי רק לומר שמחר אפילו ‫לא נמצא רגע לגשת אליך.
‫טוב. -אז... להתראות.
‫שלום, נועה.
‫אז אתה עוזב את המשק, אה?
‫אתה עוד תצטער על זה!
‫אלי, אלי, אלי, קום. ‫יש לך טלפון.
‫לא, לא, תפסיק! ‫לא, הילד! הילד! לא!
‫לא, תפסיק!
‫היה טלפון בשבילך, ‫בגלל זה באתי.
‫לא מעניין אותי, ‫אני לא בבית.
‫שי, בוא, נתלבש, נאכל, ‫ונלך לבריכה, טוב?
‫לא. -שי, ‫מה, אתה לא רוצה לבריכה?
‫לא. -לעשות לך ‫משהו לאכול? -לא.
‫שי, אתה צמא? -כן.
‫שתה. ‫אתה לא רוצה יותר? -די.
‫אתה רוצה ‫עוד קצת קרח? -טוב.
‫שלום, המורה.
‫שלום, מורי. ‫-שלום, מורי.
‫פעם אחת, כשעבדנו יחד בבציר ‫העזתי לגעת בה.
‫אני בטוח שהיא ידעה ‫עוד הרבה לפני זה, אבל...
‫מה אכפת לה?
‫נועה!
‫הילד!
‫זהירות, ילד שמה! ‫זהירות, ילד שמה!
‫להוריד אותו, להוריד אותו!
‫מהר, מהר, למה מחכים! ‫למה מחכים, לעזאזל!
‫רגע, רגע!
‫מי האימא שלו? ‫-מה קרה?
‫שי,
‫שי, בוא, שב על ידי.
‫שי, שי, בוא הנה.
‫שי, אתה לא רוצה ‫לשבת על ידי?
‫שי, שי, בוא הנה.
‫שי, תתביש לך.
‫שי, בוא הנה כבר!
‫אלי, תן את הילד.
‫שי, תשב על המיטה. ‫אל תרד מהמיטה.
‫הנחש ברח, אני פתחתי ‫את הקופסה במעבדה,
‫והוא לא היה בפנים.
‫הוא בטח נמצא כאן, ‫אני הלכתי בדרך לאוניברסיטה,
‫והקופסה הייתה סגורה. ‫אני לא פתחתי את הקופסה.
‫אני לא ידעתי מה לעשות, אז אני... ‫אני הייתי מוכרח לבוא להנה,
‫אז באתי הנה. ‫אתה לא היית כאן, אז אני...
‫אני נכנסתי דרך...
‫אני נכנסתי דרך החלון ‫לתוך המטבח. -איזה נחש?
‫אתמול, הקופסה.
‫מה, הפכתם לי את הבית הזה?
‫אני רוצה לשבת ללמוד פה בשקט.
‫אתה מבין? ‫תראה מה שנעשה פה,
‫נחשים, קוצים, ילדים.
‫מה, מה אתם רוצים ממני, ‫תגיד לי?!
‫מה, מה אתם רוצים ממני? ‫-אלי, אני...
‫אני...
‫אני, אני אמצא... ‫אני אמצא אותו.
‫אל תדאג,
‫אתה יכול ללמוד בשקט.
‫אני אמצא אותו, ‫אני לא אפריע.
‫שי, זה היה רק בצחוק.
‫אני לא יודע מה ש... ‫-נו, באמת, עזוב שטויות.
‫כבר נגמר לנו הלילה, ‫תסתכל החוצה.
‫אתה יודע, פעם אחת ‫ברח לנו נחש במעבדה.
‫חיפשנו אותו בכל המקומות, ‫פירקנו את כל הארונות.
‫אתה יודע בסוף איפה הוא היה? ‫הוא התחבא בכלוב שלו.
‫צבי, גם הנחש שלנו ‫ברח כבר מזמן.
‫אין טעם להמשיך לחפש אותו. ‫בוא, בוא נלך לישון, נו?
‫צבי, צבי, צבי, באמת!
‫באמת, למי יש כוח ‫בשביל הבדיחות האלה עכשיו?
‫צבי, תיזהר! ‫-כן, כן, כן, אני מכיר את זה.
‫אתה יודע, ישנם נחשים
‫שיכולים לחיות חצי שנה ‫בלי לאכול.
‫תגיד לי, אתה רעב? ‫-לא, אבל קפה הייתי שותה.
‫את המבחנים כבר בדקת?
‫למי יש כוח בשביל התלמידים ‫המטומטמים האלה?
‫אה, קפה.
‫הרוג אותו! -רגע!
‫הרוג אותו!
‫תעזור לי.
‫אל תדאג, ‫אני אתפוס אוטו בחוץ.
‫שי, אל תרד מהמיטה. ‫אני כבר בא, אל תרד.
‫פעם אחת ויחידה ‫שכבתי איתה.
‫בוא.
‫אותה פעם אחת ויחידה, ‫זה היה נורא.
‫היא...
‫אני לא...
‫אני...
‫אלי!
‫מה להגיד לך, ‫בוקר טוב או לילה טוב? אה?
‫מה קרה?
‫בלילה...
‫מה יש?
‫זה ההורים של הילד. ‫אני ישן.
‫שלום. -שלום. -שלום. ‫-שי! -אימא! -שי. -שי.
‫אימא, הקאתי. ‫-מה? -הקאתי.
‫אלי ישן.
‫לא, לא נורא. חבל, ‫אני רציתי להודות גם לו. -כן.
‫אנחנו לא מכירים. -לא. ‫-אבל אני באמת מודה לכם.
‫אני מקווה שהוא ‫לא עשה לכם הרבה בעיות.
‫לא, הוא לא עשה בעיות.
‫אולי תגידי לאלי ‫תודה רבה בשמנו? -כן.
‫אז להתראות, שלום. -שלום.
‫אחת, שתיים, שלוש! ‫אחת, שתיים, שלוש!
‫צריך להתקשר לבית החולים, ‫לראות מה עם צבי.
‫דווקא צבי...
‫"שלושה ימים וילד"
‫הפקת כתוביות: ‫אולפני אלרום